TEDx Ojai | x = Neovisno organiziran TED događaj
Naslov ove prezentacije glasi "Veliko pitanje:
okolišna odstupanja i rat vrijednosti".
Današnje društvo sastoji se od dva dijametralno suprotstavljena sustava ekonomije.
Jedan je naš tradicionalno nametnut oblik monetarno-tržišne ekonomije.
Drugi, je sustav zasnovan na fizičkim zakonima
i izranja iz naše rastuće znanstvene spoznaje
o stvarnosti, kako okolišnoj tako i sociološkoj.
Posljedica tog sraza je stalno povećanje socijalnih destabilizacija
te kontinuiran pad javnog zdravlja.
Podijelio sam ovaj sadržaj na dva kratka dijela. Prvi dio:
"Sudar sustava: tržišna efikasnost protiv tehničke efikasnosti".
Drugi dio: "Ratovi vrijednosti: društveni potencijal, kolaps i tranzicija"
(koji su nam potencijali, što nas čeka ako ne uspijemo,
kako se maknuti iz ovog sustava, itd.).
Prije nego što započnem, što je uopće ekonomija?
Definicija prema grčkom je "vođenje domaćinstva",
što često zaboravljamo.
Ekonomizirati, što to znači? Znači povećati učinkovitost.
Imajte to na umu: smanjenje gubitaka.
To je ono što bi ekonomija trebala biti.
Dopustite da definiram dva termina koja ću više puta ponavljati.
Prvi je teoretski pojam "ekonomija Zemlje" koju ću definirati ovako:
"Odluke se donose direktno na temelju znanstvenih spoznaja
i njihovog odnosa prema optimiziranju okruženja i ljudskog zdravlja.
Proizvodnja i distribucija se reguliraju prema tehnički najefikasnijim
i najodrživijim poznatim metodama."
S druge strane je naša trenutna "tržišna ekonomija" definirana ovako:
"Odluke se donose prema neovisnom ljudskom djelovanju
preko alata monetarne razmjene
te regulirane zakonitostima ponude i potražnje.
Proizvodnja i distribucija se omogućuju kupnjom i prodajom
rada i materijalnih dobara, a motivacija pojedinaca ili grupa
(osobni interes) čimbenik je koji određuje smjer razvoja."
Ovo je graf sa 7 ekonomskih karakteristika.
Postoje i druge, ali ćemo se na ove fokusirati.
One su intrinzične svakoj ekonomiji te usporedive.
Ciljam na odnos između tržišne ekonomije i prirodnog sustava
koje ovdje nazivamo "ekonomijom Zemlje".
Jedna napomena vezana za ove zvjezdice,
to su elementi našeg društvenog razvoja
zasnovani na znanstvenoj domišljatosti i integritetu:
evolucija znanosti i znanja o nama i našem okolišu.
O tome ćemo više kada se dotaknemo svake pojedine točke.
1) Potrošnja
U tržišnoj ekonomiji sve je bazirano na potrošnji.
Jedini razlog zbog čega sada nosite odjeću, što jedete
ili što imate kuću je taj što netko, negdje
kupuje ili prodaje uslugu, zamjenjuje novac u nekom obliku i troši.
To je srž ovakvog sustava.
Što ima prirodan svijet za reći u vezi toga?
Što ima "ekonomija Zemlje" za reći?
Zemlja je zatvoren i konačan sustav.
Očuvanje treba biti naš moto, a ne potrošnja.
Da živite na otoku s malim brojem ljudi
i imate ograničene količine resursa koji se obnavljaju prirodnom brzinom,
vrlo pojednostavljeno društvo, biste li napravili ekonomski sustav
koji pokušava sve što brže potrošiti?
Ne bi, a Zemlja je zapravo izoliran otok
u golemom kozmičkom moru, i manja je nego nam se može činiti.
2) Zastarijevanje: tržišni sustav je jasno vođen njime.
Imamo dvije vrste: intrinzična zastarjelost
podrazumijeva cjenovnu efikasnost
što znači da je svaki proizvod manjkav čim
se proizvede jer korporacijske institucije moraju štedjeti novac
na samom početku proizvodnje kako bi ostali konkurentni
među svim ostalim konkurentima.
Drugo je planirano zastarijevanje koje je puno zlobnije,
zapravo oblik prijevare (iako je potpuno ozakonjeno
i formalizirano kao taktika marketinga) koje dizajnira
proizvode kako bi se istrošili zbog ponovne kupovine.
Nevjerojatno je da to uopće postoji.
Što priroda kaže o tome? S obzirom na prethodno rečeno
neodgovorno je prema okolišu da se dizajniraju proizvodi
kako bi se nepotrebno kvarili.
To je jednostavno uvredljivo. Trebamo optimalan dizajn
kako bi proizvodi trajali i opstali.
3) Imovina
Metafizika vlasništva temeljna je pretpostavka
koja omogućuje kontrolirano ograničavanje resursa i dobara.
Kažem metafizika jer vlasništvo nije stvarno.
Gledano iz šire perspektive takvo što ne postoji
niti kao intelektualna niti fizička dobra.
Sve je prolazno.
Npr., ideja da svatko ima po jedan primjerak svega.
Ima li to smisla iz gledišta prirodne ekonomije?
Što je s upotrebom dobara? Što je s pristupom?
Prirodno okruženje zahtijeva pristup. Univerzalno vlasništvo je neefikasno.
Strateški pristup mnogo je okolišno odgovorniji
model i društveno efikasniji.
Ako imate auto koji vozite samo 40% vremena
zašto se ne bi tijekom ostalih 60% netko drugi služio njime?
Stvorite sustav pristupa i upotrebe. To je okolišna odgovornost.
4) Rast: prolazeći iz potrošnje,
tržišna ekonomija zahtjeva konstantan rast kako bi održavala zaposlenost.
Ovo je djelomično povezano i s rastom populacije, također.
O tome uvijek čujemo iz vlade:
"Imamo rast. Trebamo veći rast, BDP. Nedovoljan je rast.".
To je čista besmislica!
Treba nam ekonomija "ustaljenog stanja". Zemlja je konačan sustav.
Zemlja zahtjeva "uravnoteženu" ekonomiju, poštivajući dinamički ekvilibrij
gdje su stvari u međusobnom balansu, a ne potreba za iscrpljivanjem
kako bi se održala zaposlenost.
5) Nadmetanje: ovdje ulazimo u nova sociološka saznanja
o kojima se ne govori dovoljno. Tržišna ekonomija je temeljena na
osobnom i korporativnom nadmetanju na slobodnom tržištu:
prodavanje rada, nadmetanje za udio na tržištu...
To je potpuno metafizička ideja
temeljena na ranim plemenskim oblicima nestašice, ideja
da ne možemo surađivati ili da nema dovoljno za svakoga
pa se za sve moramo boriti i svatko je prepušten sebi.
Ono što otkrivano jest da je ljudska suradnja
zapravo u srži svih izuma. Psihološke studije sada pokazuju
da kompetitivan svjetonazor stvara dugoročne distorzije.
Silna iskrivljenja, korupcija, kriminal, sve što čujete
u vijestima i kod više i kod niže klase
sve dolazi od te primitivne ideje o kompetitivnom okruženju
i ništa se ne smatra svetim.
6) Rad za prihod
Opstanak danas ovisi o sposobnostima osobe da pronađe zaposlenje
i omogućuje prodaju. To je vaše pravo na život.
Ako se ne možete zaposliti,
najbolje da umrete jer ne služite ekonomski efikasnu ulogu.
Što ovo znači u kontekstu razvoja znanosti i tehnologije?
Mehanizacija je nevjerojatna!
Izum automatizacije čini ljudsko zaposlenje
u najmanju ruku sve rjeđim, a možda i potpuno zastarjelim.
Mehanizacija je produktivnija i efikasnija od ljudskog rada također,
što znači da bi bilo društveno neodgovorno da ne mehaniziramo
i uživamo u plodovima obilja, lakoće i sigurnosti koju može stvoriti.
7) Nestašica i neravnoteža: suprotno onome što većina misli
novac i kretanje novca koje stvara ekonomiju konzumerizma
potpuno je bazirana na neravnoteži i neefikasnosti.
To je zapravo ekonomija neefikasnosti, anti-ekonomija.
Siromaštvo koje vidite i neravnoteža
nisu samo nusprodukti neke pohlepe, institucije, itd.
oni su dio sustava. Sustav ne bi funkcionirao
da je efikasan i da postoji ravnoteža u bilo kojem elementu ljudskog opstanka.
A zašto bi to htjeli? Jer želimo izobilje i ravnopravnost!
Nove sociološke studije otkrile su da je ravnopravnost mnogo pozitivnija
za javno zdravlje. Ako usporedite SAD
(visoko stratificirano društvo s dubokim neravnotežama) s Norveškom ili Švedskom
koje imaju mnogo manje razine stratifikacije, javno zdravlje
u tim manje stratificiranim društvima je neusporedivo bolje.
Zašto ne bi radili na stvaranju izobilja ovim mehanizmima
efikasnosti koje tehnologija sada omogućuje kako bi
zadovoljili potrebe ljudi te suzbili kriminal i druge sociološke fenomene.
"Spektar socijalnih poremećaja!"
Imate makro-socioekonomski sustav, makroekonomski element
koji vam jednostavno kanalizira te poremećaje od djetinjstva
kroz sve razine društvenog djelovanja.
Sve što vidite dolazi
od ovih bolesnih pretpostavki o "ekonomiji".
Osobno, moji najveći interes je odnos između makroekonomije i sociologije.
Drugi dio: "Ratovi vrijednosti: društveni potencijal, kolaps i tranzicija"
Ovdje vidimo niz društvenih problema
o kojima možete čitati u novinama:
siromaštvo, nezaposlenost, destabilizacija, dužnički slomovi, zagađenje, otpad...
Svi su oni potpuno tehnički zastarjeli.
Niti jedan ne mora postajati, uopće.
U najmanju ruku, mogli bi ih smanjiti na minimum,
te koje su više subjektivne.
Otklanjanjem okolišne i sociološke neefikasnosti svojstvene tržištu
i primjenom modernih znanstvenih spoznaja riješili bi
ili bitno smanjili sve ove probleme.
Takav potencijal imamo. Ali s obzirom da ne iskorištavamo taj potencijal, na žalost,
(zbog okvira iz kojeg djelujemo) suočeni smo
s jedinstvenim tipom sloma, o kojem se ne govori dovoljno.
To su kao tri čavla koja nam zakucavaju lijes.
Nezaposlenost: obzirom na trendove,
nećete vidjeti postotke zaposlenosti koje smo viđali u prošlosti
za ljudsku populaciju. Gotovo je.
Cijena energenata: samo će rasti, živimo u ekonomiji ugljikovodika.
Nema nikakvih investicija ili prave namjere vlade
ili korporacija da krenu naprijed s obnovljivim energijama
koje bi zamijenile golemu infrastrukturu koju smo stvorili,
a daleko će se previše novca zarađivati dok će sustav propadati
zbog oskudice.
Dužnički kolaps: zar se samo ja smijem
činjenici da postoji ta fiktivna ideja "duga"
koja ruši države jednu po jednu kao domine?
Tranzicija: ovdje dolazi rat vrijednosti.
Kada razgovaram s ljudima o ovim pitanjima
najčešće to razumiju, ali imaju neke vrijednosne asocijacije
koje ih drže vezanima za stari sustav.
To je rat vrijednosti. Kako to promijeniti?
Što možemo učiniti da nadahnemo promjenu i kreiramo društvenu reformu?
To je to veliko pitanje: Što ćete vi učiniti? Kako?
Kakvo širenje društvene svijesti? Kakvu ulogu bi mogli imati?
Bavit ćete se svojim osobnim interesima? Ili ćete shvatiti
da osobni interes jedino vrijedi ako je integritet društva kao cjeline jak
i da osobni interes mora postati društveni interes kako bi opstali?
To je ta nova jednadžba i to "veliko pitanje".
Hvala vam puno.